SLEČINKY Z ROCHEFORTU
PÁTEK RÁNO
Zastavíme tady?
Výborně, děti. To je pro dnešek všechno.
Nashledanou, madam.
A zítra si nezapomeňte přinést kostýmy.
Delphine, podívej. Už přijeli!
Zastavili na našem náměstí.
Děvčata nebudou připravena. Budeme cvičit i v neděli.
- To není potřeba. - Myslíš?
Jsme dvojčata narozená v Blížencích
Mi fa so la mi re re mi fa so so so re do
Jsme dvě slečny, které si chlapce oblíbily už dávnoo
Mi fa so la mi re re mi fa so so so re do
Máma nás vychovala sama
Celý život tvrdě pracovala,
abychom si mohly rozšiřovat obzory
Celý život strávila za pultem stánku s občerstvením
Tátu jsme nikdy nepoznaly
Ale když se svlékneme, jedna věc je jistá:
Dole na zádech na tom samém místě
máme stejné znaménko, jaké měl na tváři.
Jsme dvojčata narozená v Blížencích
Milujeme chytlavé melodie, hloupé vtipy a pádné odpovědi.
Jsme párek bezstarostných slečinek
čekajících na radosti, které život přináší.
Až nám krev začne proudit rychleji, až se nám zastaví srdce,
jsme připraveny rozkřičet to ze střech.
Jsme jemné duše, dvě romantičky
milující umění, hudbu a tanec.
Kde je ten muž? Muž, kterého už dlouho hledáme.
Pan Dokonalý... I když pár nedostatků nám vadit nebude.
Jsme dvojčata narozená v Blížencích
S nohama pevně na zemi se vznášíme na křídlech fantazie.
Z učení hry na klavír jsem pobledlá.
Skončila jsem tady u zvuků nenaladěného klavíru.
Jsem otrávená zdejšími provinčními způsoby.
To v Paříži se dělá skutečné umění.
Hodiny baletu mě začínají unavovat.
Moje šance je také v Paříži, ne v tomhle městě.
Proč bych měla celý den učit plié a piruety,
když bych mohla tančit v opeře?
Jsme dvojčata narozená v Blížencích
Dvě srdce, čtyři oči připravené psát libreta.
Tři čtvrtě na dvanáct! Přijdu pozdě!
Delphine! Vyzvedneš Boobooa?
- Nemůžeš ty? - Ja půjdu až ve čtyři.
To si nemůžu vzít! Ale můžu... Ne, nemůžu.
Guillaume čeká.
- Co chce? - Vidět mě.
Nech ho čekat.
Stavíš se doma na oběd?
Ano, ale ne dřív než v jednu.
Kde mám pudr? Tady...
Hrajeme na cello, trumpetu i banjo.
Milujeme chytlavé melodie, hloupé vtipy a pádné odpovědi.
S nohama pevně na zemi se vznášíme na křídlech fantazie.
Jsme dvojčata narozená v Blížencích
Tak zatím.
- Kam jdete? - Do restaurace.
Počkejte na nás.
Hranolky?
Dvakrát hranolky.
- Bude pouť? - Právě jsme přijeli.
- Podpoří to obchod. - Není potřeba.
- Jdeme na procházku. - Teď ne!
Rozkazy nepřijímáme.
Ulejvačky!
Jak to se svými slečnami zacházíte!
To ve skutečnosti nejsou naše slečny...
Tak tanečnice?
Ta blondýnka dělá indiánský tanec, ta zrzka čínský.
- To je těžší. - Zajímavé...
On je šéf. Já jeho zástupce. Jsem mechanik.
- Dobrý den, madam Yvonne. - Dobrý den, Maxence.
Dobrý den, Josette. Dobrý den, dědo.
- Pořád jenom abstrakce? - Víc než kdy jindy.
On se tak narodil.
Za tři dny mě z armády propustí.
- Pimm´s. - Nemáme.
- Že ne? - Ale může si objednat něco jiného.
Pivo.
- Tak jste ji našel? - Ještě ne, ale čekám.
Pivo pro Maxence.
- Tak ji našel? - Ještě ne.
- Co ztratil? - Svůj ideál.
Nikdy ji nenajde, když ji nezačne hledat.
Nakreslil ji. Je to básník obrazu.
Všichni hledáme svůj ideál. Není jediný.
Nebuďte smutný, Maxence. Děvčat je všude dvanáct do tuctu.
Hledám ji všude, proplul jsem celý svět
Z Benátek na Javu, z Manilly do Angkoru.
Našel Jeanne a Victorii, Venuši a Monu Lisu.
Ale ji jsem ještě nenašel, i když ji pořád hledám víc a víc.
Neznám ji, ale vím, jak vypadá,
mám pro ni i jméno a v uších mi zní její hlas.
Načrtl jsem její siluetu, tvář, o které sním.
Portrét, který jsem namaloval, je obrazem mé lásky.
Je tak půvabná, jak jen mohou romantické dívky být
S očima a držením těla jako z Botticelliho obrazů
Profil má jako panny z mýtů a legend,...
které lze nalézt v muzeích a galeriích a v chlapeckých snech.
Její krok je jako vzpomínka z dětství,
která se objevuje v mé zasněné mysli.
Vlasy jak z ryzího zlata jí padají do čela
Mohl bych vám vyprávět o jejích rukou, očích
Mohl bych vyprávět až do úsvitu.
Je to má láska, můj život, ale k čemu je jen sen?
Hledal jsem všude, ale nikde není k nalezení.
Mohl by nám vyprávět o jejích rukou, očích.
Mohl by vyprávět až do úsvitu.
Je to jeho láska, jeho život, ale k čemu je jen sen?
Hledal ji všude, ale nikde není k nalezení.
Je daleko? Nebo je blízko?
To nemohu říct, ale vím, že existuje.
Je to špatná a nemravná dívka? Nebo z královské rodiny?
Na jejím původu mi nezáleží, protože jsem umělec
a Láska je pro mne jedinou autoritou.
Krásný portrét, ale nikomu se tu nelíbí.
- Ne, nikomu. - Já mám raději zrzky.
- Bože! Neviděla jste Delphine? - Ne, madam.
Vsadím se, že zapomněla vyzvednout Boobooa.
Mohl byste pro něj zajít, Maxenci?
Ne, jdu už beztak pozdě na manévry.
Musím připravit stoly.
- Omlouvám se. - Nevadí.
Nashle, dědo.
Mohli byste vy dva, pánové? Škola je za rohem.
Dobře.
Jste zlatí. Ptejte se po Booboovi.
- Po kom? - Booboo... To je můj syn, můj nejmladší.
Mám strach, že se odsud nikdy nedostanu.
Jsem uvězněna v tomto akváriu.
Já, která mohla žít na čerstvém vzduchu někde na pobřeží v pacifiku...
poslouchajíc příjemnou hudbu a čtouc poezii.
Yvonne, už nemám lepidlo.
Mohli byste cestou koupit lepidlo? Díky.
Ahoj, Delphine!
Ty jsi špinavý! Podívej se na sebe! A to máš nové kalhoty!
- Ty jsi Booboo? - Proč se ptáte?
Přišli jsme vyzvednout Boobooa.
- Kdo vám to řekl? - Ta dáma v restauraci.
- To je drzost! - Mluvíme pravdu.
Přijeli jsme na pouť.
To se vsadím!
- Jste docela pěkná, slečno. - To už jsem někde slyšela!
- Zmačkáš si šaty. - Ticho!
Tak vezmeme to dítě?
- Já chci jít s nimi. - Vy jste únosci?
- Kdybychom byli, tak to nepřiznáme. - To je postřeh!
Ve skutečnosti se mi to hodí, protože... ale to je jedno.
Dělej si, co chceš. Nazdar, mazánku.
- Tvoje teta je pěkně nafoukaná! - To je moje sestra!
Je to zlatíčko!
Chci něco sladkého.
To tady budeme stát celý den?
Dobrý den, má květinko.
- Jsi krásná, dušinko. - Tou dušinkou ale myslíš moje tělo.
Přesně tak, srdíčko.
Kdybych tě tak nemiloval, žárlil bych.
Ale miluji tě, a to mě naplňuje pýchou...
A touhou, protože tě chci.
Inspiruji tvé nejnižší touhy.
A nenasytnost a chlípnost.
A žvanivost. Rád se posloucháš.
Já a ty. Miluji tě.
Proto jsi mě chtěl vidět?
Nemiluješ mě, ale vezmeš si mě.
Už jsem řekla ne, Guillaume.
- Tak proč jsi přišla? - Je s tebou zábava.
Ale jestli chceš, přestanu chodit.
To jsem já?
Ano, květinko.
Odkdy pózuješ pro vojáky?
Vojáky? Co je to za nesmysl?
- Kdo to maloval? - Už jsem řekl, jeden voják.
Říká o sobě, že je malíř a básník. Už víš? Znáš ho?
To je podoba, nemyslíš?
Spíš náhoda.
- Ale to jsem já! - Vůbec ne, to je jenom obraz.
Jsi duchovně založená, dušinko.
Je to bezcenný obrázek, čistá fantazie.
Skromně mu říká „Ideál“.
Musí mě opravdu milovat, když o mně tolik sní. Jaký je?
Hloupý, bezvýznamný.
Chci se s ním seznámit.
Je mi líto. Právě odjel do Paříže.
A není to vůbec tvůj typ.
Myslíš si, že mě znáš, moc rád hodně mluvíš,
ale to ne ne ne ne ne...
nevíš, jak se cítím, kdybys věděl, zatočila by se ti z toho hlava.
To se nikdy nedozvíš.
Vím, co myslíš!
Nikdy se nedozvíš, co mě tak pobavilo.
Proč hraji, nebo proč sním ve dne i v noci.
Jsem jenom panenka do tvé galerie.
Co jsi kdy ve mně viděl?
Moje vyprávění považuješ za hloupé a nudné.
Nemohl by ses starat méně o to, jestli je mi smutno, nebo veselo.
Pochyby si nikdy nepřipouštíš.
Jsem blázen, ať řeknu ano, nebo ne...
Nejdřív řekneš, že žiješ jen pro peníze. A potom, že mě miluješ.
Kdybys mě skutečně miloval...
Ale to ti říkám každý den...
Kdybys mě opravdu miloval, jak říkáš...
Když se mě nabažíš, řekneš: „Promiň, ale čas jsou peníze“
Ale pro mě je čas láska, kamaráde.
Smích a zpěv až do večera...
a já miluji každou noc ode dne Stvoření. Čas je láska, život je svátek.
Zapomeň na to, že mě jednou vyhraješ.
Lžeš, když mi vyznáváš lásku...
Pozvi na drink jinou slečnu a můžeš si koupit lásku za norkový kožich.
Pak na mě zapomeneš.
Je to jednodušší, než si myslíš...
Jiná dívka na tebe bude mrkat...
Může to být dívka se sametovým hlasem, ale láska pro ni bude jen obchod.
Promiň, že jsem byla tak upřímná, nebudu city tak vystavovat.
Zbytečně to neprotahujme.
Ukončeme to přátelsky.
Sbohem, Guillaume.
Nashledanou, srdíčko.
Máte oči tak modré jako na tom obrázku.
- To není moje vina. - Je to pravda, ne?
Ty máš ráda modré oči, ty to můžeš posoudit.
Nikdy jsem nic takového neviděla.
Zvláštní! To nemůže být abstraktní obraz, když zpodobňuje jeho oči,...
protože ty nejsou abstraktní, takže ten obraz se na vás dívá jako já.
Podívej, mami!
- To jste neměli! - To nestojí za řeč.
Děkuji.
- Tady je to lepidlo, dědo. - Děkuji.
- Dáte si něco k pití? - Proč ne?
Potkali jsme takovou blondýnku!
- Vaši sestru. - Já nemám sestru.
- On myslí Delphe. - Delphine... to je moje dcera.
- To je krasavice! - Vy také!
To už mi říkali.
SOS! Na moři je bouře!
Ticho, Booboo.
Dobrý den, Dutrouzi!
Dobrý den všem.
To jsou přátelé. Subtil Dutrouz.
„Subtil“ jako subtilní, „Dutrouz“, z se nevyslovuje.
- Bill jako biliard. - Etienne jako všichni.
- Tady to je pro tebe. - Co to je?
Plastová atomová ponorka.
- Tak jak to drží? - Drží.
To je dobře.
Právě jsem je viděl, jak pochodovali kolem, ozbrojení až po zuby.
Postříleli by nás jako králíky.
- Dáte si něco? - Nic, děkuji, jsem na odchodu.
Vrátím se později.
- Kdo to je? - Dědův kamarád.
- Co dělá? - Je v důchodu.
- A co přesně děláte vy? - My?
Jezdíme od města k městu, prodáváme motorky
a taky kola a čluny. Silnice je náš domov.
Dnes jsme tady, zítra tam.
Žijeme volně jako vzduch, bezstarostně,
pořád v pohybu, dáváme přednost slunci před stínem.
Dáváme přednost sladkému před kyselým,
krásné dívce před květinou,
radosti před zoufalstvím.
Přelétáme od tváře k tváři, jako včely létají z květu na květ.
V každém přístavu pěknou dívku, v každém městě pár něžných chvilek.
Jsme živi ze slz, doušků vína,
ranního oparu, večerní bouře...
Dětský úsměv nás zahřeje
V poledne siesta,
milování ve stohu,
vítr ve tváři.
Jezdíme od města k městu, budoucnost neznáme.
Krásná dívka podá ruku a život je jednoduchý.
Dnes tady, zítra tam.
Naše životy jsou romance, náhodně složené melodie,
plné nových rozkoší.
Dáváme přednost radosti před mizérií,
inteligenci před blbostí,
přímosti před pokrytectvím,
jemné paži před četníky.
Jezdíme od pouti k pouti, lidi se zastaví a koukají.
Říkají o nás, že jsme komedianti, ale my jsme básníci.
Dneska otrávení, zítra se budeme smát.
Život, to je má dáti a dal, osudová tragédie,
dobromyslná komedie, jako kamarádi zestárneme
Rytíři bez bázně a hany, nemáme ani vindru,
ale naše srdce jsou ze zlata.
Jezdíme z místa na místo, přes řeky a údolí.
Říkají o nás, že jsme komedianti. Silnice je náš domov.
- Co ti je? - Je mi smutno a nudím se.
Něco skrýváš.
S Guillaumem je konec.
Tak to je dobrá zpráva! Nikdy jsem ho neměla ráda.
Víš, o čem přemýšlím?
Ano, o muži svých snů.
Jak jsi to uhodla?
To je jednoduché...
Máš toho muže svých snů vepsaného ve tváři.
Neznám ho, ale vím, jak vypadá,
mám pro něho i jméno a v uších mi zní jeho hlas.
Často, když sním, vidím tvář, na kterou myslím.
Jeho oči jsou plné lásky
Je tak pěkný, jak jen mohou romantici být.
Má talent od Boha jako zázračný Raphael.
Filozof zamilovaný do demokracie
A básník, co do nekonečna skládá verše.
Mohla bych ti vyprávět o jeho rukou, očích.
Mohla bych vyprávět až do úsvitu.
Je to má láska, můj život, ale k čemu je jen sen?
Iluze je jenom nespatřená láska.
Je blízko, nebo daleko? Může být v Rochefortu?
Vím, že ho potkám, vím, že existuje.
Ať mi rozum říká, co chce, srdce mi řekne víc.
Je to moc, je to zákon je to něco, čemu nelze odolat.
A já nikdy neodeolám.
Drahoušku, takoví kluci v Rochefortu nejsou.
Teď ne. Teď je v Paříži. Nakreslil můj portrét.
Kdo je to? Nikdy ses o něm nezmínila.
Malíř. Neznám ho.
Ale existuje a miluje mě.
Ale nikdy jsem ho neviděla.
- Ty jsi nemocná! - Mluvím vážně.
- Tak potom tedy do Paříže! - A co naši žáci?
- Nejdřív naše kariéra! - Bez peněz?
To nevadí, jsme svobodné! Příští týden odjedeme do Paříže.
Dnes odpoledne zajdu k panu Damovi...
Čemu se směješ?
Ničemu. To je tak hloupé jméno!
Je velmi milý. Zná Andrew Millera.
To je kdo?
Americký skladatel. Chodili spolu do školy.
Andrew Miller teď koncertuje v Paříži...
a Simon Dame mu o mně řekne.
Pošle mu dopis... Pak zajdu pro Boobooa.
Není třeba. Máma pro něj dnes ráno poslala dva kluky.
Šla jsem tam zbytečně. Booboo odešel s nimi.
Ty jsi nechala Boobooa odejít se dvěma cizinci?
Město se hemží vojáky, sadisty a natěrači!
Ty si nikdy nikoho nenajdeš, stařeno.
Narodila ses o 12 minut později! Tak mi neříkej „stařeno“! A co týče mužů...
- To je ono! - Co?
Mám téma na svou skladbu!
Dobrý den, sestry.
Schubertovo „Ave Maria“.
Tady to máme.
- Je to všechno? - Ano, děkujeme.
Nashledanou, pane Dame.
- Dobrý den, pane Dame. - Dobrý den, slečno.
Dorazily vaše noty.
Omlouvám se za to zpoždění.
Tenhle obchod mi zabere hodně času.
Rochefort není Paříž a já si tu dosud nezvykl.
Vypadá to tu moc pěkně.
Snažil jsem se vytvořit takovou hudební atmosféru.
Kam jsem to dal? Tady to je.
- Připravena na představení? - Děvčata zkoušejí každý den.
Složila jsem pro ně malý kousek,...
chorál v C-moll.
Kolik to stojí, pane Dame?
12 franků.
Prosím, říkejte mi Simon.
Opravdu?
Mám tak hloupé jméno.
Já jsem Solange.
Solange, to je „sol“ a „ange“. (ange = anděl)
To jméno vám sluší.
Mám na vás takovou prosbu.
Sem s ní.
Příští týden plánuji odjet do Paříže.
Minulé úterý jste se zmínil,...
že byste mě mohl doporučit vašemu příteli, Andrew Millerovi, tomu skladateli.
Andy... určitě. Od konzervatoře jsme se neviděli.
Po škole se Andrew vrátil zpátky do USA,...
což mu přineslo slávu a jmění...
Život nás rozdělil.
Je to pro vás šance, že je ve Francii, hned mu napíšu.
Jsem si jist, že vám pomůže.
Bude z vás velká skladatelka, Solange. Velká skladatelka.
To doufám.
Mám tady svou skladbu v F-moll.
- Chcete si to poslechnout? - S radostí.
Obdivuhodné!
Jaká struktura, originalita, vášeň! Jaká síla! Jaká lyrika!
Taky se mi to moc líbí.
- Kdy odjíždíte? - V pátek, až skončí pouť.
Nevykládejte si to špatně,...
ale když mě před 10 lety opustila snoubenka,...
cítil jsem v srdci tu samou bolest.
Vaše snoubenka?
To kvůli ní jsem opustil Paříž.
Přistěhoval jsem se sem minulý měsíc, abych oživil své vzpomínky.
Proč? Ona žije v Rochefortu?
Ne, v Mexiku.
Ale tady jsme se seznámili.
Na obyčejného muže, jako jsem já, je to podivný příběh.
Mé snoubence připadalo mé jméno jako hloupý vtip.
Myslím, že ji jen šokovalo a jednoho dne jsem se probudil...
a zjistil, že mě opustila, beze slova, bez rozloučení.
Už jsem ji nespatřil.
Jedné noci mi tak něžně řekla,...
že brzy už nebudeme jen dva, ale tři.
To muže naplní pýchou,...
ale ona nemohla ustát, aby jí říkali „Madam Dame“.
Starala se o mě, byla mojí múzou.
Ale neměl jsem ponětí,...
že by se za mé jméno mohla stydět.
Pochopil jsem, až když už bylo pozdě.
Byl jsem pohledný a ona mladá.
Neplánovala to, už měla dvojčata.
Nikdy jsem ty dívky neviděl, vždycky je ode mne držela stranou.
Poslala je do internátní školy, nikdy se na noc nevracely domů.
Po pár letech jsem potkal kamaráda,...
který mi sdělil, že se nakonec provdala za cizince,...
který si ji odvezl někam do Mexika,...
kde žijí v romantickém domku na pobřeží.
A tak jsem tady sám, zoufalý milenec,...
který se vrátil do tohoto města, protože se tady seznámil se svou láskou.
Rozhodl jsem se, že tu zůstanu...
a budu tu žít se svými vzpomínkami.
- Už jste ji nikdy neviděl? - Nikdy.
Žije někde u Acapulca.
Zbožňovala slunce.
Ale já mluvím a mluvím...
Napíšu Andymu. Doufám, že na mě nezapomněl.
- Možná zpychl. - Prosím?
Možná bude nafoukaný.
Ne, Andy byl správný kluk.
Mimo to si myslím, že se vám bude líbit.
To už jsou čtyři!
Pochybuji, že přijde.
To dítě nemůže jít domů samo!
Promiňte, pánové!
Nechme slečnu projít.
- Ahoj, Solange. - Ahoj, mazlíku.
Kouká ti kombiné.
Zase ses pral! Podívej se na sebe!
Uličníku!
- Ahoj, Booboo. - Tak jste přišli?
- Co chcete? - Přišli jsme vyzvednout Boobooa.
To jsou moji kámoši.
Přijeli jsme s poutí.
- Kdy odjíždíte? - V pondělí.
Tak šťastnou cestu!
- Slečno! Kouká vám kombiné. - To už jsem slyšela.
Tvoje teta není moc milá.
To je moje sestra.
Určitě se změnila!
No tak, jdeme.
Koupili mi sladkosti.
Koupím ti lékořici.
Já chci jít s nimi!
Tak žádná lékořice nebude!
Omlouvám se.
Není zač.
- Vy jste hudebnice? - Ano.
Nashledanou.
Slečno, kouká vám kombiné.
Já vím, ale to nevadí.
Slečno...
- Uvidíme se ještě? - Nevím.
Nemyslím.
Pojď.
Ten chlap si nějak troufal!
To je v G-moll!
Jsem zamilovaný.
To máte štěstí!
Mohu dělat, co se mi zlíbí.
Přijel jsem do Rochefortu navštívit kamaráda,
Simona Dame, žije v tomto zapadákově.
Ale potkal jsem jednu dívku a zbláznil se do ní.
Odešla, ale mě zaskočila láska.
Udělal jsem si výlet přes dva kontinenty,
abych dostal šanci
změnit svůj život, dát mu smysl.
Vrátil jsem se do Francie.
Připravena?
Nemůžeme odejít bez rozloučení.
- Srdce mi buší jako o závod. - To je normální.
Podívej: Za prvé, mám to. Za druhé nás vykořisťují.
Za třetí, Etienna nemiluju. Za čtvrté, Bill nemá modré oči.
Za páté, čekají na nás další dobrodružství. A za páté...
Támhle jdou!
Co je s vámi?
Nevidíte? Odjíždíme.
- Cože? - Odjíždíme.
- S kým? - Se dvěma námořníky.
Tak nefňukej, nemá to cenu.
Jsou hloupé.
Milujeme je, ale to není to nejhorší.
Dali jsme jim obrovskou příležitost a ony vypadnou ještě před představením.
A kvůli komu? Kvůli námořníkům!
S námořníky si užijeme daleko víc než se všemi komedianty.
– Námořníci zrovna nejsou typy na ženění. – Ale jako milenci stačí.
Námořníci jsou pořád pryč, ať už jako kamarádi, milenci nebo manželé.
Nová příležitost je sice dobrá věc, ale má svoje háčky.
Může zvadnout s růžemi na posteli v osamělých nocích.
Dobře, když je teď naše postel z růží plná trnů
a tvoje srdce bije pro moře, co k tomu mohu říct či dodat?
Mám tě zastřelit a rmoutit se pro tebe? Nebo zemřít se zlomeným srdcem?
Máš všechno, co si lze přát: nos, pusu, čelo i vlasy.
Ale kdybys měl ještě modré oči, umřela bych pro tebe.
Jestli kvůli mým očím, drahá markýzo, nestojí za to zemřít
A jestli ti může námořník nabídnout víc, co víc mohu říct?
Měl bych padnout na kolena?
Zemřít ze žárlivosti?
Nesmíš mi to mít za zlé, nebo se rozpláču.
Rozmažu si make-up, už teď mám kalné oči.
Odleťte, hrdličky, do těch svých tropů,
protože naše oči pro vás nejsou dost dobré, abyste z nich roztály láskou.
Tak běžte, drahouškové,
Dobrou plavbu a hodně milování.
Rozmyslely jste si to?
Přelétáme od tváře k tváři, jako včely létají z květu na květ.
Dnes jsme tady, zítra tam.
Život je snadný...
Braque, Picasso, Klee, Miro, Matisse...
To je život!
Jasně, život!
Ale jak to děláte?
Neříkejte, že malujete v kasárna!
Nikdo nemaluje v kasárna!
Mám ve městě pokojík. Je to můj ateliér.
Chodím tam tajně každou noc a maluji.
Příští týden jedu do Paříže. A za 6 měsíců budu míst výstavu!
- Jestli se dostanete ven. - To není legrace!
Všude jsou teď nějaké problémy, jako v 1939. Takhle to v 1939 taky začalo...
Viděl jsem vás dneska ráno, cvičíte jak klauni.
Byli jsme na manévrech. Myslíte, že to dělám rád?
Příští týden jdu do civilu. Svoboda!
V pondělí. Že, madam Yvonne?
Je smutné, jak každý odjíždí.
Jak každý?
Ale jen tak.
Připomíná mi to minulost.
Ale to není vaše věc.
Rozbijete židli.
Nějaká dávná láska, že?
Co jiného?
Byla to...
taková tajná láska.
Nikdy jsem o tom nikomu neřekla.
Nikdo na to nikdy nepřišel.
Ani moje dcery.
Vaše dcery! Tolik jsem o nich slyšel.
- Rád bych se s nimi seznámil. - No tak!
A ta láska nějak ztrpkla, pokud jsem tomu rozumněl.
Můj snoubenec měl jméno, které drásalo sluch,
ohavné jméno, horší, než bych mohla snést.
Tak jsem ho opustila beze slova, bez rozloučení.
Je to už 10 let, co se naše cesty rozdělily.
Jednou v noci jsem mu něžně sdělila,
že už nebudeme dva, ale tři.
To naplní muže pýchou.
A tak se narodil Booboo, můj ubohý drahoušek.
Byl pohledný a já mladá,
i když už jsem měla dvojčata, než jsme se potkali.
Nikdy děvčata nespatřil, držela jsem je od něj stranou.
Poslala jsem je do internátní školy, takže se na noc nikdy nevracely domů.
Po pár letech, jsem mu přes kamaráda vzkázala,
že mě jeden magnát odvezl do Mexika,
kde mi nabídl svou ruku a domek na pobřeží.
Byla to taková hořká a patetická lež.
Tak jsem tu sama, moje mládí postupně odešlo.
Vrátila jsem se do tohoto města, kde jsem se seznámila se svou jedinou láskou.
Usadila jsem se tu nastálo,
žiji se svými vzpomínkami a trápím se.
Nevíte, co se s ním stalo?
Ne. Asi je v Paříži.
Měla byste ho zkusit najít.
A jaké bylo to příšerné jméno?
Dame. Simon Dame.
Jmenovala bych se madam Dame. Směšné!
Byl to hajzl!
Vůbec ne, tati, uklidni se!
Hajzl!
Možná ano, ale měl takové kouzelné jméno...
Madam Dame.
To je směšné.
- Tak jsem udělala špatně? - Ne, to jsem neřekl.
- Tak půjdeme? - Je to portrét?
Řekl jsem vám, že je to jediný portrét, co mám.
Půjdete s námi?
- Podívat se na můj ideál. - Kam?
Na výstavu do galerie Guillauma Lanciena. Je to za rohem.
Promiňte, ale opravdu nemůžu.
- Urážíte moji práci. - Neurážím.
Tak nashle! Půjdeme?
- Ty jsi plakala! - Vůbec ne.
Nelži, vidím to.
- Líbí mi svůj klobouk. - Mě taky.
Něco nového?
Jsem rozrušená. Právě jsem potkala muže svých snů.
Jinak pořád pracujeme.
Už jsem neviděla Delphine 3 dny.
Těžce jsme pracovaly!
Příští týden odjíždíme do Paříže.
Já budu koncertovat a Delphine tančit v opeře.
- Neshnijeme tady zaživa! - Jste už dost velké, abyste měly svůj rozum.
Dutrouz má pravdu. Problémy jsou teď všude.
Proč to nutkání pořád bojovat?
Zapomněl jsem si čepici.
Ahoj, Maxence!
Kdo to je?
Maxence. Malíř, je tady na vojně.
Dolů! Říkala jsem ti, abys neběhal po stolech!
Už jdeš?
Jdu domů. Ahoj, mami!
Přijď zítra na večeři. Bude tam Dutrouz.
- Kdo je Dutrouz? - Ty ho neznáš?
Dědův kamarád z 1924.
Setkali se minulý týden po 40 letech!
- Tak zítra. - Zítra!
Zase vy?
Vaše sestra je okouzlující.
- To je moje dcera. - Ona taky?
S prvním milencem jsem měla dvojčata, ale nejsou úplně stejná.
Pak jsem měla Boobooa, o dost později.
S jiným milencem.
Chovejte se slušně, nemám zrovna náladu.
My taky ne. Máme problém.
- Ano? - Děvčata nás opustila.
- Děvčata? - Ta, která jste viděla ráno.
Měly pro nás číslo, ne špatné, aby nalákaly zákazníky.
Asijský tanec.
Ano. Teď jsme v úzkých.
Tady nikoho na asijské tance nenajdete.
Tak na něco jiného.
Vaše dcery by nám mohly pomoci.
S tím nepočítejte!
Taky tancují, ne?
Delphine tancuje,...
Solange skládá hudbu. Ale taky umí tancovat.
- Ale nebudou. - Myslíte?
Tím jsem si jista. S jejich talentem tu neshnijí.
Příští týden odjíždějí do Paříže.
- Co to bude? - Bílé víno?
Dvě sklenky.
Za zeptání nic nedáme.
- Můžeme to zkusit. - Nic neriskujeme...
Bože!
Jedna z Booboových rošťáren.
To je ona.
Váš ideál?
Znal jsem jednu mladou slečnu,...
která tak trochu vypadala.
Tanečnici.
Bylo to před 40 lety.
Ale byla to brunetka s krátkými vlasy.
Ne taková?
Úplně ne.
Určitá podoba.
Žádnou takovou neznám.
V Rochefortu takovou nenajdete.
Hledal jsem ji, procestoval jsem bezpočet mil
Z Bali do Limy, přes ostrovy v Jižním moři,
Pořád se za ní honím, ani na chvilku nepřestávám doufat.
Vím, že existuje, a to z ní dělá můj maják.
Vědomí, že tam někde je, mě naplňuje větší touhou,...
než všechny nahé slečny v mých nejdivočejších snech.
Hledám ji všude, proplul jsem celý svět
Je daleko? Nebo je blízko?
To nemohu říct, ale vím, že existuje.
Je to špatná a nemravná dívka? Nebo z královské rodiny?
Filmová hvězda
nebo prostá květinářka?
Vím, že jednou přijde.
Výborně, to je všechno, děti.
Potkala jsem muže svých snů!
Kde?
Na ulici.
Vyprávěj!
Vyzvedla jsem Boobooa ze školy, kňučel a choval se jako blázen.
Začal si na ulici vylévat vztek a vysypal si tašku na chodník.
Tak tam na zemi sbírám sešity a tužky, kolem jezdí kola,
když uslyším mužný povzdech. Vzhlédnu a uvidím nádherného muže.
Jeho slova zněla jako med,
jako bzučení roje včel.
Podívala jsem se na něj, on na mě
a srdce se mi rozbušilo.
Je tmavý, s aurou inteligence, s pramínky šedivých vlasů,
jako pastýř nebo básník. Jako předehra na koncertě.
Jeho dlouhý pohled řekl víc, než mohu říci.
Oba jsme propadli stejnému kouzlu.
Booboo čekal, kolem jezdila auta,
ale pro nás se zastavil čas.
Ale museli jsme se rozdělit, začal s tím můj pohledný cizinec.
Řekl, s rostoucími emocemi:
„Promiňte, ale kouká vám kombiné.“
A to bylo všechno.
Je daleko, nebo blízko? Může být v Rochefortu?
Najdu ho, protože vím, že existuje.
Ať mi rozum říká, co chce, srdce mi řekne víc.
Je to moc, je to zákon, je to něco, čemu nelze odolat...
A já nikdy neodolám.
Určitě cizinec nebo turista.
- Proč? Měl přízvuk? - Nepamatuji se.
- Tak foťák? - Ne.
Tak proč Američan?
Řekla jsem cizinec, ne Američan.
Ne všichni cizinci jsou Američané.
Ale často jsou to turisté.
Bože! Co když je to on?
To je Jules a Jim!
Zase vy! Ty je znáš?
Už jsme se potkali.
Nestůjte tam, jsem nastydlá.
Co chcete?
- Tak vaše matka, madam Yvonne... - Jasně...
- Nech je mluvit - Ano, nechte nás.
Vaše matka, madam Yvonne, nám řekla, že jedete do Paříže.
To je pravda.
A potřebujete někoho, kdo by vás vzal s sebou.
O tom jsme nikdy nemluvily!
To je jedno, my vás vzít můžeme.
- Náklaďákem? - Jsou tam lehátka.
Už to vidím!
- Myslíme to vážně. - To je romantická nabídka!
Dobře... to je všechno?
- Chceme uzavřít dohodu. - Ale ne mezi dveřmi.
Tady si vezměte.
Tak?
Vysvětli jim to. Koneckonců je to tvůj nápad.
Ale ty jsi šéf.
My nespěcháme.
Tak...
Abychom oživili náš stánek na pouti, mysleli jsme...
Byl to Billův nápad...
Mysleli jsme,...
že byste mohly nacvičit nějaké číslo... Něco živějšího.
Číslo?
- Myslí si, že jsme striptérky! - Vypadá to tak.
Věc je taková, že tanečnice, které jsme si najali,...
nás nechali na holičkách...
a my potřebujeme...
- Někoho na záskok. - Asi tak.
Ano.
Máte zájem?
Zájem není to správné slovo. Ale promyslíme to.
Máme teď dost práce.
To znamená „ano“, nebo „ne“?
- Co myslíš? - Podle toho, co chtějí.
- Něco živého. - To už jste říkal.
Něco na tento způsob?
V Hamburgu v přístavu, na mokré kluzké ulici,
potkají tři námořníci lásku a jdou si zatančit na ples zatracenců.
Tři dívky
potkají zatracence v ulici zlomených srdcí.
V Hamburgu v přístavu, tři námořníci z východu
mluví o otrocích lásky, jakoby tomu sami věřili.
Za jakou cenu
by dívky od vody daly lásku námořníkům.
Všechnu lásku, co chtějí.
Jaké to bylo?
- Depresivní! - A staré.
Naše holky odešly s námořníky.
Víme.
- Solange, naše píseň... - Bude se jim líbit.
Jsme dvojčata narozená v Blížencích
S nohama pevně na zemi se vznášíme na křídlech fantazie.
Dejte nám dobrý začátek, dodejte nám harmonii,
dejte nám srdce a dotek kouzel.
Ať je to nabité radostí, ať to sálá životem.
Dejte nám píseň, dejte nám fantastické číslo.
Chcete, abychom taky tancovaly? Modernu nebo klasiku?
Něco jako balet nebo něco více romantického?
Chcete Mozarta? Chcete Stravinskeho?
Johanna Sebastiana Bacha?
Nebo možná Boguslawskeho?
Louise Armstronga, Ellingtona?
Count Basie nebo Hamptona?
Nebo raději
Michela Legranda?
Zpívejte o lásce, nebo nenávisti.
Zpívejte dnes. Tančete dnes večer.
Zpívejte o světle.
Tancujte pro radost. Zpívejte o větru.
Zpívejte o slunci a dešti.
Rozpalte nás. Inspirujte nás.
Okouzlete nás.
Vyvěste sluneční paprsky, vybarvěte je všemi barvami.
Všechny fasády polijte světlem a rozežhněte ohně radosti a zábavy.
Proč mrhat čas? Proč mě odstrkovat?
Budeš mojí ženou...
Proč domek na pobřeží?
Proč milionář z Mexika?
Nemůžete do smrti plakat.
Jak ušlechtilá harmonie.
Jaký vzor.
Kde jsou ty krásné ruce, které zapsaly tyto noty?
To už ji nikdy neuvidím?
Proč láska někde v Pacifiku,
když je přímo v mém obchodě?
...A v tu samou dobu,
opravdová šance.
Najdu svou velkou lásku,...
ten den, kdy odejdu z armády.
Vášeň. Život. Láska. Bláznovství. Genialita.
Radost. Život. Štěstí...
SOBOTA RÁNO
Vy jste sama?
Josette vzala Boobooa do školy, děda spí.
- Někam jdete? - Mám dovolenku na dva dny,...
tak jedu na permanentní dovolenou do Nantes. („permanente“ a Nante mají stejnou výslovnost)
S vámi je legrace!
Dejte mi pivo.
V pondělí ráno budu zpátky,...
právě včas, abych si sbalil kufry. A pak sbohem, Rocheforte!
Někdo zavraždil dámu u zámku v ulici Etiquette.
Dnes byl nalezen proutěný koš,
v němž byla Pelagie Rosier rozřezaná na kousíčky.
Kdysi tancovala ve sboru u Bergéra, bývalá královna krásy.
60 let, sklidila úspěch pod svým pseudonymem Lola-Lola.
Zvedala publikum ze židlí, než jí padlo k nohám.
Otevřeli koš. Policie nechce sdělit, zda našla nějakou stopu.
Prohledají každý kousek země, dokud vraha nenaleznou.
Slyšel jsi někdy o Lola-Lole?
Žádné tanečnice neznám.
Josette přichází.
Co vás zdrželo?
Policejní kordon kousek od školy vašeho syna.
Sadistický vrah je na útěku. Někteří si myslí, že to byl osamělý poustevník.
Je tam zmatek, zdá se, že použil sekyru nebo pilu.
Rozřezal ji na kousíčky a nechal je tam ležet jako stavebnici.
Bezvadná práce, ta noha...
Přestaňte! To je jak z hororu!
Říkají, že ho dostanou. Musíme zůstat klidní.
Podívám se tam, pak poběžím na vlak.
Jede na dovolenou do Nantes.
- Do pondělka.
- Nashledanou, přátelé. - Šťastnou cestu.
Odporný zločin, špinavý skunk.
Pak ty kousky ukryl v kmeni stromu.
- Buďte tak hodní a rozejděte se. - Nechtějte nás rozlobit.
Nechtějte, abychom museli použít zbraň.
Krev teče odsud.
Byla to stará milá dáma s bílými vlasy.
- To mě vylekalo. - Mám raději blondýnky.
Tak děkuji pane.
Nezlobte se. Preferuji blondýnky. Ale proto, že máte zrzavé vlasy,...
bych vám sekeru do hlavy nevrazil.
- Nejste ten sadista vy? - Bože, ne. A co vy?
- Já učím hudbu. - Já mám zase rád abstraktní umění.
Ale moje ambice jsou konkrétnější, hledám svůj ideál.
Nakreslil jsem ji, pojďte se na ni podívat do mého ateliéru.
- Možná bychom mohli udělat seanci. - Á, tak vy jste Maxence!
- Jaktože znáte moje jméno? - Máma se o vás zmiňovala.
Včera v restauraci. Já jsem Solange Garnier.
- Vy jste jedna z dvojčat, že? - Mohl byste být zdvořilejší.
- Kam spěcháte? - Na vlak.
Jedu do Nantes. Na permanentní dovolenou.
Což vás moc nepobavilo.
To byl levný vtip.
No jo, tak nashledanou, Solange, možná někdy jindy.
Promiňte, pane, hledám obchod s klavíry.
- Nikdy jsem žádný nekupoval. - Ale to je škoda!
Preferuji výtvarné umění, rozehrávám plátna, ne klávesy.
Já raději hudbu, ale kreslení také není k zahození.
Řeknu vám, co si myslím, jsme na tom dobře vy i já.
Už opravdu musím běžet, v jednu mi jede vlak.
Jedu do Nantes.
Tomu by jeden nevěřil!
- Promiňte, slečno. - Promiňte, pane.
To je neomluvitelné. Mohu vám pomoci? Nejste zraněna?
Ne, ale pokud máte naspěch, není třeba se zdržovat.
Nerad bych vás obtěžoval,
ale hledám muže jménem Dame.
Má tu obchod s klavíry.
To je hloupé jméno!
- Ale je to milý muž. - Já nic neříkám.
- Ale i tak je to směšné. - Kvůli tomu jsem nepřišel.
Samotné jméno vám nic neřekne, stejně jako samotná tvář.
Možná vypadám hloupě, ale nejsem tak beznadějný případ.
Nejsem tak lehkomyslná, jen jsem byla za nákupy.
Ale jinak jsem milá dívka.
Aha, vy hledáte ten obchod vašeho přítele.
Zahněte doleva, pak druhou ulicí doprava.
Děkuji za radu.
Promiňte, ale musím běžet. V jednu mám schůzku.
- Nazdar, mazánku! Co je to tady? - Nic, jenom slza.
- Na co všechny ty krabice? - Naše kostýmy, jsou úžasné.
- Rychle mi je ukaž! - Jednoduché, ale padnou nám.
Mám hlad.
Už jdeme, počkej ještě minutku.
Nebudeme vypadat trochu jako děvky?
To mě nenapadlo.
Dobrý den, pane Dame.
Pane...?
Ty mě nepoznáváš?
Obávám se, pane...
Andy!
K čertu se mnou! To je neodpustitelné.
Přitom na tebe často myslím. Včera jsem dokonce napsal tvému agentovi do Paříže.
- To jsem se tak změnil? - Vůbec ne.
Ale nikdy bych nečekal, že se po těch letech objevíš zrovna v mém obchodě.
- Po 10 letech? - Ano, po 10 letech.
Je to tu pěkné. Klidné.
Žiješ sám?
Co Yvonne?
Nikdy se nevrátila.
Proč taková pocta?
Jsem na turné po Evropě,...
včera jsem byl v Paříži a vzpomněl jsem si na tebe.
Agent mi řekl, že jsi tady, tak jsem přišel.
Jsem rád, že tě vidím.
Opravdu tvoji práci obdivuji.
Takový úspěch! Opravdu úžasné.
Už na konzervatoři bylo jasné, že máš talent.
Věděl jsi, co chceš. A dostal jsi to.
To je pravda.
Když jsem byl chlapec, snil jsem o tom, že dobyji svět.
V mých myšlenkách, vířily noty a stupnice.
Klávesa klavíru pro mě měla nekonečný půvab.
Za fortisimo bych dal svou ruku do ohně.
Za symfonii bych prodal bratra.
Za melodii bych zradil otce.
Hudba byla celý můj život, chápeš.
A pro nikoho jiného v něm nebylo místo.
Dnes mám všechno.
Úspěch, talent, peníze a ještě víc.
Lichotí mi, uctívají mě, zbožňují mě.
Hloupost mě demoralizovala.
Rád bych našel skutečné hodnoty.
Všechno bych obětoval za drobné radosti.
Neznal jsem lásku, ale dnes už ano, od té chvíle,
co mi přišla do cesty ta dívka.
Je daleko? Nebo je blízko?
Už jsem ji nespatřil, ale vím, že existuje.
Je cudná? Nebo žije svobodně a volně?
Cudnost pro mě nic neznamená, protože jsem umělec
a Láska je pro mě nejvyšší autoritou.
Takže jsi zklamaný v lásce?
Ne zklamaný, ale moudřejší a zamilovaný.
Takže zůstaneš v Rochefortu?
Nemůžu. Zítra hraji v Paříži.
Ale přijedu příští týden.
Musím tu dívku najít.
Možná ji znáš?
Tady je mnoho pěkných dívek...
Takže ty jsi mi psal?
Ano, o jedné mladé přítelkyni,...
která tě obdivuje a ráda by se s tebou setkala. Skládá hudbu...
Víc neřeknu. Ale můžeš jí pomoci. Zaslouží si to.
- Ty ji miluješ? - Možná.
- Pěkná? - Daleko víc.
Jsem tak rozrušen z toho, že tě vidím.
Poslouchej. Řekni, co si o tom myslíš.
Už jsem to někde slyšel.
Krásné, že?
Moc.
Už jsem to někde slyšel.
Ale kde?
Sakra! Kde je můj koncert?
Ještě před chvílí jsi to měla.
Položila jsem ho jako vždycky...
mezi rtěnku a pozdro na brýle.
Á, přichází Subtil Dutrouz. Posaďte se přece.
- Nemyslím, že znám tyhle slečny. - Mluvila jsem o nich.
To jsou má vzácná dvojčata.
Věřím, že jsme se již někde potkali.
Ne, já si tváře pamatuji.
Někde jsem vás viděl,...
ledaže byste měla dvojnici.
- Delphine je tanečnice... - Tak se asi mýlím...
Solange je velmi dobrá v hudbě. Jdete právě včas.
Ale než začneme,...
poctěte nás a rozkrojte dort.
Asi nebudu vědět jak.
Nebuďte tak skromný.
Pokud na tom trváte, nemohu odmítnout.
Prosím, pane Dutrouzi.
Maxence tu není.
Jel na permanentní dovolenou domů do Nantes.
- To je trapný vtip. - Kdo ho řekl?
Jeden malíř-básník. Námořník, co maluje portréty.
Miluje mě?
To někdo jiný podle mě.
Připíjím na vaši lásku a úspěch.
Na staré časy, exotiku! Soluň! Tam jsme se potkali, v letectvu.
My jsme se potkali v Cherbourgu u baru.
Vyhodili nás tehdy, byli jsme nalití jak děla.
Tehdy nebyl život žádný med. Přišel jsem o práci, byl jsem úplně na dně.
Opil jsem se.
- Úplný ztroskotanec! - Neurážej!
- Nedrbej se. - No a co?
Ruce na stůl! A dost toho pití!
Jsem si jist, že jsme se někde viděli.
Neviděli, netrvejte na tom pořád.
Nechte pána dokončit historku.
Věci zrovna nešly moc dobře.
Poté, co jsem strávil 6 měsíců na moři,...
jsem se bezcílně potuloval Cherbourgem.
Znal jsem v Cherbourgu holiče, Aimé...
Vzal si nějakou madam Desnoyers.
Vdovu z Tours, nebo byla z Orleans?
Kdysi tancovala ve sboru.
Neznám ji.
Tak byla asi z Nantes.
- Máme ještě zmrzlinu? - Ticho!
Je tu trochu nuda.
Co nějaké představení? Předveďte to vaše číslo.
- Bez hudby ne. - Nějak dnes nemám hlas.
- Ještě jsem neviděla vaše kostýmy. - Zítra.
Ale já na pouti nebudu. V neděli mám otevřeno. Musím tvrdnout tady.
Už jdete?
Všechno pěkné jednou končí.
My už taky musíme, začínáme brzy ráno.
Nevstávejte.
Á, Booboo usnul spánkem spravedlivých.
Taky vypil celou láhev!
Večerníček odešel trochu mimo.
Zjevně Boobooa pokropil šampaňským.
Dobrou noc, drahouškové.
Jak tohohle ponesu nahoru do schodů?
NEDĚLE
Jeď, jeď, jeď!
Leťte vzduchem... Bez stresu, bez starostí.
Pro každého. Za příznivé ceny.
- Rozmazala jsem si oči! - To je dobrý.
Nevidělas moji rukavici?
Teď jste na řadě vy!
Nemůžu jít jen s jednou... Tady je!
Pospěšte si!
A teď máme to potěšení představit vám sestry Garnierovy!
A tady jsou famózní sestry Garnierovy!
Když léto odchází, když se mění roční období,
když listy padají ze stromů, jenom si povzdychneme.
Ale jak vrátit zpět slunečný den, když se venku plíží zima
a srdce je zarmoucené... jediné, co musíš udělat, je milovat...
Milovat život, lásku, květiny, smích, radost, pláč.
Milovat den i noc. Milovat sluneční svit i déšť.
Milovat zimu a vítr. Milovat města i pole.
Milovat moře i plameny, milovat svět a zase se radovat.
Když láska uvadne a odejde, když tě mrazí u srdce,
přísaháš, že už nikdy a jenom pláčeš.
Ale láska se vrátí a srdce se zase rozhoří,
ačkoliv teď mlčí. Zase budeš milovat...
Když zase najdeš nové radosti, když zase cítíš, že máš sílu
a láska je znovu na dosah, každý den je letní.
S novými potěšeními, létem za dveřmi
a láskou začneš zpívat...
Zpívat o životě, lásce, květinách, smíchu, radosti, pláči.
Zpívat o zímě a větru. Zpívat o městech i polích.
Šlo to dobře.
Tady se to rozeplo...
- Přišel za vámi nějaký muž. - Za mnou?
- Ne, za Delphine. - Kdo je to?
Neřekl.
Tak jsme měly úspěch.
Ne úplně jako asijský tanec, ale mělo to svoje kouzlo.
Tak dost!
Najděte si ty svoje tanečnice, neotesanci!
To jsi ty?
Zklamaná?
Ano.
Viděl jsem to číslo... Udělala jsi pokrok.
A kromě těch lichotek...?
Kdybys chtěla, udělám z tebe hvězdu.
Pojeď se mnou...
do Paříže.
- Dívka jako ty... - ...potřebuje muže jako ty.
Miluji, jak na sebe myslíš.
Už tě nikdy nechci vidět.
Budeš litovat.
A co ten můj malíř?
Převeleli ho do Německa. Díky mně, srdíčko.
Delphine. Má sestra.
- Bylo to úžasné. - Díky.
Myslím to upřímně.
Zítra odjíždíte?
Ano. Tito pánové nás vezmou do Paříže.
Viděl jsem svého přítele, Andyho.
Přijel za mnou. Vrací se do Paříže.
Zamiloval se do dívky, kterou tady potkal.
Ale to je dlouhá historie.
Řekl jsem mu o vás.
Můžete ho v Paříži navštívit.
Děkuji.
Je to od vás milé.
To je přirozené.
Nashledanou pánové.
- Nashledanou, slečny. - Nashledanou, pane Dame.
Hodně štěstí.
- Jděte pryč. - Překážíme?
Rády bychom se převlékly. Otočte se.
- Něco vám chceme říct. - Tak rychle.
Zatáhneme je?
Čekáme.
Tak tedy Etienne a já vás milujeme.
Ale my vás taky milujeme, že?
Jasně že ano.
Může mi někdo z vás podat kalhoty?
- Ale opravdu vás milujeme. - Co?
- Jsme do vás zamilovaní. - O čem to mluví?
Takže s vámi chceme spát.
Co?
To je normální, když vás milujeme.
- Tak to vysvětluje ten odvoz? - Raději pojedeme vlakem.
Nejste moc přizpůsobivé.
Známe takové jako jste vy.
Pořád ta samá melodie, pořád ty banální řečičky.
Pořád jen muž, co tě vezme do hotelu... Proč?
Nikdy „Miluji vás“, nikdy „Budu věrný“,
Nikdy lístek pro dva.
Pořád ta samá písnička, pořád ten samý refrén,
pořád láska, která nikdy k ničemu nevede.
Proč? Tak proč?
Nikdy žádný sentiment,
nikdy žádná romantika,
nikdy nádherné chvíle nebo lyrika...
Vždycky jenom muži na útěku, vždycky jenom na jednu noc,
vždycky vstát už před svítáním a zamávat si na rozloučenou.
Vždycky jen láska, co studí, vždycky jen následná pachuť.
Vždycky jen pocit spěchu.
Proč?
Proč nás chcete jen do postele?
Proč říkáte, že byste pro nás zemřeli, ale nikdy si nás nevezmete?
Proč tak rozzlobeně? Proč nám dáváte takovou lekci?
Ale na konec vás můžeme aspoň políbit, ne?
Ano?
Ano.
- Přijdete zítra? - Když slíbíte, že se budete chovat slušně.
- Zkusíme to. - Tak přijdeme.
- Tak v poledne. - Uvidíme se zítra!
Vždycky ta samá písnička, vždycky ten samý refrén,
Vždycky řeknou „ne“. Nikdy „ano“. Proč?
Vždycky ty sliby, ale druhý den už nepřijdou.
Nikdy jsme nedostali šanci.
Vypadáme opravdu hloupě.
Proč?
PONDĚLÍ RÁNO
Pošta!
Rychle, nebo přijdete pozdě.
Pospěš, Booboo.
- Ahoj, drahoušku. - Ahoj, mami.
- Šálek kávy. - Dvakrát.
- Už odjíždíte? - Vrátíme se.
- Berete moje dcery? - Máme sraz v poledne.
Buďte opatrní.
- Měli jste úspěch? - Obrovský.
- A mé dcery? - Triumf!
Jsou na první stránce! I s fotografií!
„Dvojčata vyslala do vesmíru vlastní Blížence“.
Co to znamená?
- Nerozumím tomu. - Já taky ne.
Podívej, to je pan Dutrouz!
„Sadista ukryl vražednou zbraň ve svém domě.“
Ano, to je Dutrouz.
Zapomněli na to „z“. Z toho se zblázní.
Jestli to vydrží.
Jak je to možné!
- Půjdeme? - Půjdeme.
Musíme zpátky do hotelu a pak dokončit nakládání.
Ten povyk kvůli krájení toho dortu!
Zatracený chlap!
Nashledanou a šťastnou cestu.
Jestli se zase někdy objevíte v Rochefortu, zastavte se tady.
Je to pravda, problémy jsou všude.
Dutrouz...
Ta krysa!
To už je půl dvanácté...
- Přišla jsem na hodinu. - To není možné, škola je nadobro zavřená.
- Kdo to byl? - Dumontova dcera přišla na hodinu.
V tuhle hodinu!
Je půl dvanácté.
To do poledne nestihneme!
Musíme se rozloučit s mámou a vyzvednout Boobooa.
Jak to uděláme, abychom to stihly?
Já se rozloučím s mámou a ty zajdeš ke škole.
- Co hledáš? - Můj koncert.
- To je katastrofa! - Znáš ho nazpaměť.
I tak je to otrava.
- Co když nás opravdu milují? - Kdo?
Ti naši komedianti.
Já nevím.
- Jsou to miláčkové. - Ano, to jsou.
A co ten tvůj cizinec?
Zmizel. Možná jsem si ho jenom vysnila.
- A tvůj malíř? - Je v Německu.
- Někoho čekáme? - Ne, ale teď už přijdeme opravdu pozdě.
Solange, musíte jít se mnou, hned teď.
Já? Kam?
Do mého obchodu. Andy se vrátil a čeká na vás.
Teď?
Hned teď. Je tu jenom na skok.
Ale my jsme se opozdily a já musím ještě pro bratra do školy.
Možná by pro něj mohl zajít tady pán. Škola je kousek odtud.
- Pomohlo by nám to. - Jak můžeš?
Samozřejmě, půjdu!
Ptejte se po Booboovi. Takový malý zrzek.
Nemůžu, nemůžu jít!
Jsem mrtvá strachy! Najdu ho v Paříži.
To je hloupost! Běž!
- Ano, běžte! - Úplně se třesu!
To je blázinec!
Ani mě nepozdravíte?
To je rozdíl oproti té uniformě!
Jsem venku, madam Yvonne!
Začnu žít!
Možná byste rád viděl noviny...
- Nějaké nové zprávy? - Ale, všude jsou problémy.
No tak! Dutrouz možná byl pesimista, ale vy?
Když mluvíme o Dutrouzovi...
Podívejte na tohle.
Je to sadista! Zločin z vášně...
Před 40 lety ho odmítla.
Jistě, bylo to nepříjemné, ale nebyl to důvod k tomu, aby ji rozkrájel.
Bylo to příliš velké sousto.
Tak já jedu.
Do Paříže?
Možná narazíte na moje dcery.
Jednu už jsem potkal... Solange.
A váš ideál?
To bude muset počkat.
Můj obraz visí v galerii. Zajděte se na něj někdy podívat.
Tak nashledanou, madam Yvonne.
Nashledanou, Maxence.
- Takže opravdu odjíždíte? - Právě včas!
- Solange se nepřijde rozloučit? - Přišla jsem za nás obě.
Boobooa jsi asi nestihla vyzvednout.
Je v dobrých rukou.
Jeden přítel, pan Dame, pro něj zašel. Zrovna šel kolem.
Co to říkáš? Pan Dame?
Simon Dame. Hloupé jméno, ale milý muž.
Musím jít.
Děda spí, Josette se ještě nevrátila. Pohlídej to tady!
Ale já nemůžu! Čekají na mě.
Hned budu zpátky.
Yvonne! Noviny!
Slyšíš?
Zapomněl jsem si zavazadlo.
Kdo je to?
Cizinec...
- Vy jste Andy? - Ano, to jsem já.
- Kde jste našel tu skladbu? - Na ulici.
Prohledala jsem úplně všechno.
Já také. Hledal jsem vás.
Yvonne! Ty jsi tady?
Jak bylo v Mexiku?
Nádherně, Simone.
- Kam jedeš? - Do Paříže.
Pojedeme mým autem. Budeme tam za čtyři hodiny.
Já nespěchám.
Zapomeň na toho malíře.
Pojedu do Německa, když budu muset, ale najdu ho.
Tak hodně štěstí.
- Řekni mi, kde je. - V Paříži.
„Paříž je příliš malá na tak velkou lásku.“
Určitě na něj narazíš. Někde na bulváru.
Pospěšte, čekáme.
- Solange tu není? - To je špatné!
Ale měli jsme sraz v poledne.
Už je skoro půl jedné, nastupujte!
Počkejte chvíli. Támhle běží!
- Ne, to je Josette. - Počkejte na mě!
Vemte mě s sebou. Chci vidět Paříž.
Naskočte.
Jezdíme z místa na místo, přes řeky a údolí.
Říkají nám komedianti. Silnice je naším domovem.
SubRip and Czech Subtitles: sona (wewerka81@quick.cz)
Subtitling by TVS – TITRA FILM